Превод: machocka Редакция: VastoLorde96
Каква градска легенда?! - Онзи черен мотор! Безглавият ездач!
Човекът, който кара онзи черен мотор... няма глава.
Напълно я няма и все пак може да се движи.
Не би трябвало да е трудна работа, но все пак се пази.
Не си спомням да си станала съюзник на справедливостта.
Какво си ти? Какво си ти, по дяволите?!
МУАХАХАХА!
Епизод 4 ЖИВОТ В ИЗОЛАЦИЯ
Безглавият ездач? Чувала съм за него!
Един приятел го е видял да кара наоколо.
Не се интересувам от такива работи. - Ако говориш за това, снимах го.
Виждаш ли?
Безглавият ездач?
Това е той. - Чувала съм за него.
Аз май съм го виждала край Съншайн. - Верно ли?
Не знам, ама всички бяха откачили, зат'ва тря'а да е бил той.
Всички имат да кажат много за нея.
Изглежда, че моторът отново е забелязан.
Но дали наистина няма глава? - Това са преувеличени глупости.
Но аз чух някои доста достоверни истории.
Уха... - Невъзможно е да няма глава.
Освен ако не е човек... Тогава е възможно.
Явно тези, които знаят нещо вярно, не говорят.
Съжалявам, не знам нищо за него.
Какво мислите?
С какво впечатление сте останали за този безглав ездач?
Мислите ли, че е страшна? Готина? Неочаквано мила? Или...
Не знаете какво да мислите?
Ще ви разкажа всичко, което знам за безглавия ездач.
Историята е дълга, но ви моля да я чуете до края.
Първо, нека се представя. Аз съм Кишитани Шинра, на 24 години.
Аз съм подземен лекар в този град. Демек, съм лекар на черния пазар.
Лекувам ранените от незаконни оръжия и оперирам хирургически тези,
които трябва да сменят самоличността си.
Работя в такава среда, но съм опитен и уважаван.
Добре, време е за важната част. Прибрах се.
Точно така. Аз живея с безглавия ездач -
Селти Стърлсон.
Прибрах се, Селти.
Добре дошъл.
Работата беше много лесна. Ами ти?
Не надничай!
Съжалявам! Не исках да го направя! Просто случайно...
Изглеждаш ми много ядосана, а?
Може да ти трябва още калций.
Казваш да ям черупките на яйцата ли?
Това може да е добра идея. Е, аз съм само доктор.
Не съм диетолог и не знам колко калций има в черупката на яйцето
или колко е полезно приемането под тази форма.
Не знам даже къде ти е мозъкът,
камо ли колко калций ти трябва. - Млъкни!
Хей, Селти, ще те питам пак,
но как ти изглежда светът, като нямаш очи?
Не мога да обясня това, което не разбирам.
Няма глава, но може да вижда, чува и подушва.
Но не може да вижда на 360 градуса.
Полезрението й е съвсем малко по-широко от това на хората.
Това е само хипотеза за мистериозната, сенчеста субстанция,
която излиза от тялото ти...
Мислиш ли, че събира информация за околната ти среда,
пускайки частици във въздуха, които после анализира?
Разбира се, тогава не би могла да събираш информация за нещо далечно.
Не ми пука. Добре съм си, стига да мога да вижда и чувам.
Винаги си такава, Селти.
Само се чудя колко ли е различен светът през моя и твоя поглед...
Само това искам да знам. Не е просто разговор за полезрението ти.
Също и за ценностната ти система. Ценностната система на фея,
която тъкмо се е материализирала в този град.
Искам да знам какво е ценно в този свят според един дулахан...
Какво има? Ако нямаш нищо против, нека си поговорим. Станало ли е нещо?
Орихара каза, че работата ти днес е била лесна, но...
Свърших работата без засечки.
Но?
Много съм благодарен на куриерите. Заради теб съм в това положение.
И при теб е същото. - Не съм сигурна за последното.
Не говори така... Надявам се, че ще мога
да разчитам на теб и за в бъдеще.
Искам да се разбираме добре. От сега и завинаги...
Въобразявам ли си, или се държиш ужасно?
Въобразяваш си. Знаеш ли какво е дулахан?
Изглежда е безглава фея в Ирландия,
но в парк Йоеми има художник,
който твърди, че е виждал нещо такова. Чух, че е разправял само:
"Нямаше глава! Нямаше глава!",
та се почудих дали говори за дулахан...
Още ли е там? - Не знам, възможно е.
Знаех си, че ще се заинтересова.
Селти Стърлсон не е човек. Тя е скитащ дух,
наричан "дулахан" от келтските повели.
Познавате ли един художник? - О, вече не е тук.
Хей, онзи не каза ли, че отива в Йокохама?
Дулаханът държи отрязаната си глава, яздейки колесница с 2 колела,
дърпана от безглав кон, наречен "Кошитабауа".
Посещава къщите на онези, които са на път да умрат.
Ако му отвориш вратата си, животът ти свършва.
Ще бъдете окъпани в кръв.
Сегашната й форма
трудно ще се свърже с тази подозрителна и кървава легенда.
Освен факта, че няма глава.
Защо е дошла в Икебукуро, Япония?
Защо е толкова заинтересована от собствената си глава?
Ще ви разкажа след малко.
Случило се преди 20 години.
Един ден се събудила в планината и осъзнала, че няма глава.
Била загубила определени спомени.
Тези за миналото и личността си.
Спомняла си, че е дулахан, че името й е Селти Стърлсон,
и че има определени умения.
И първото нещо, на което се учудила, е било...
Значи не използвам главата си, за да мисля.
Това казала.
Също забелязала, че усеща главата си наблизо.
Преценявайки ситуацията, тя направила едно заключение.
Волята й е била разделена между тялото и главата й,
а спомените й сигурно са останали в главата.
Тогава решила да намери главата си
и да разбере смисъла на съществуването си.
Това станало целта на живота й.
Възможно е главата да е напуснала тялото по нейна воля.
И все пак нямало да разбере, докато не си я върне.
Не беше в Йокохама. Опитах в Тама, после в Чиба.
Където и да отидех, не можех да го намеря.
Трябваше да изчакаш до утре.
Бях отчаяна. Главата ми може да е там.
Исках да си я върна. Дори и само с ден по-рано...
Не искам да живея само със смътни спомени.
Преследвайки слабото присъствие на главата си, тя стигнала до тук.
Но явно главата й била напуснала страната.
Корабът бил тръгнал към Япония. Решила да отплава и да я преследва.
Проблемът бил в коня й. Той е важен за един дулахан,
обладаните трупове на коне са техни слуги.
Можела е просто да го накара да изчезне,
но само главата й знаела къде ще отиде.
Знаела е как да го накара да изчезне,
но не и къде да го намери.
И тогава...
Тя...
Го видяла.
Не можах да го намеря, но...
О, знам го този.
Само преди два дни е бил в парка на северен Икебукуро.
Разбирам. Искаш ли да те заведа при него?
Сигурно е неприятно да живееш така, нали?
Заповядай.
Невероятно! - Нарисувал те е по-красива,
отколкото си, Ариса. - Хей!
Невероятна творба, господине.
Не, все още не мога да нарисувам нещата така, както ги виждам.
Благодаря ви много. - Удоволствието е мое. Елате отново!
Добре!
Съжалявам, но се стъмва. Свърших за днес.
Истина ли е, че си видял дулахан?
Да... Да, истина е.
Видях една в планините на Ирландия, когато бях млад.
Видях я с тези две очи, сигурен съм.
Какво искаш да кажеш с "Беше си загубила главата"?
Нищо подобно. Тя нямаше глава.
Не мога да я нарисувам правилно.
Виж.
Беше жена, при това невероятно красива.
През една много мъглива нощ мина покрай мен в една планина.
Когато мина покрай мен с невероятна скорост, беше плашеща, но красива
Веднага разбрах, че не е от този свят.
След като се върнах в кръчмата, един човек ми каза, че това е дулахан.
Явно са се заселили по тези места още от древни времена.
Защо твоят дулахан не държи главата си?
Не мога да я нарисувам.
Колкото повече опитвам, толкова повече се изменя.
Споменът от онзи ден ми е толкова ясен,
но все пак не мога да си спомня жената.
Какъв цвят беше косата й? Очите й? С какво изражение беше?
Ако знаех, нямаше да се мъча да я рисувам.
Впрочем на следващия ден намина един странен човек.
Каза ми, че картината е перфектна
и не трябва да има глава.
Какъв странен тип. - Защо се интересуваш толкова?
Това преживяване бе върхът в живота ми.
Онази нощ бе всичко за мен.
Искам да се върнат чувствата и спомените от онзи момент.
Благодаря, стари човече. - Ясно.
Не си спомняш да си го срещала, нали?
Не. - Този дулахан може да си била ти,
но може и да не си. А може и да си е въобразил нещо.
Аз съм била. Знам го. - Добре.
Накъде съм била тръгнала? Какво съм си мислела и каква е била целта ми?
Наистина ли трябва да се тормозиш толкова?
Можеш да се появяваш и да изчезваш, също си освежаващо уникална.
Но все още си далеч от целта си.
Какво искаш да кажеш? - Просто е... Откажи се.
Странният мъж сигурно е прав.
Може би си по-добре без главата си.
Хайде да спрем търсенето и да отидем някъде заедно.
Където и да е.
Стига да поискаш, ще използвам всичките си средства,
за да те върна в родния ти град. И аз ще дойда.
Винаги ще бъдем заедно. - Не те мразя,
но сегашното ни положение вече ми е достатъчно.
Не говори така... - Достатъчно!
Тогава...
Опитай се да бъдеш по-женствена... - Писна ми!
Е, предполагам, че ценности ни все пак се различават.
Да спрем с това и да продължим с историята ни.
Историята за нейното... не, за нашето качване на онзи кораб.
Успя да убеди екипажа да я пусне на кораба,
но разбра, че изпъква прекалено много заради външния си вид.
След като я познавам от дълго време, мога да кажа, че не беше голям шок.
Но се изненадах, когато я видях за първи път. Тогава бях на 4 години.
Връщах се в Япония с баща ми. - Тате, в товарното има една жена.
Баща ми, Шинген, не беше точно нормален... така да се изразя.
Повечето родители биха ме игнорирали след като чуят какво им приказвам.
Но баща ми беше различен.
Дали защото беше доктор, но това го заинтересува.
Мадам, това може да е малко внезапно, но наистина ли нямате глава?
И баща ми я офертира:
"Ако позволиш да ти направя дисекция, ще ти дам място, където да отседнеш."
Тя се съгласи. Може би е било най-добрата й възможност,
но несъмнено беше притеснена.
Не си спомня много от това, което стана после.
Човешките упойки не и действаха, затова съм сигурен,
че шокът е бил огромен.
Явно изпитва болка, но не точно като нормален човек.
Няма сърце. Органите й са само за декорация и не служат за нищо.
Има вени, но през тях не тече кръв. Кожата й е единственото реално нещо.
Все едно е модел. Но виж.
Как ще умре?
Ужасен баща, нали?
Позволи на четиригодишен да прави дисекция на някого.
И все пак, благодарение на него, се научих да бъда хирург.
Не знам как това може да се нарече "късмет".
Какво има?
Тогава я видях за първи път, бях привлечен от всичко в нея.
Чувствата ми не са се променили за 20-те години, в които живеем заедно.
А тя продължава да си търси главата, докато работи като куриер.
Какво ли ще прави, след като я намери? Какво ще се случи с нея?
Волята й еднаква ли е с волята на главата й? Или...
Какво снимаш? - Ами, филм за ежедневието ми,
който ще оставя на поколенията.
Е, каквото и да е, прави го по-тихо. Не мога да спя.
Съжалявам, Селти.
Е, стига толкова. Ще продължим някой друг път.
Уха, това е перфектно!
Кое? Дулаханите трябва да държат главите си в ръцете си.
Но и без главата е добре, нали?
Разбира се, че не е. Говориш така, защото не си виждал в действителност.
Беше невероятно красива жена. - Сигурен съм.
Но продължавам да мисля, че ще е по-добре без глава.
Така е по-чаровна. Перфектна си е. Няма смисъл да се притеснявате.
Няма проблем, ако не можете да нарисувате главата.
Дори ако никога не успеете...
Все пак ще я нарисувам. - Казах, че така си е добре.
Доста си странен. - Е, не чак толкова.
Превод и субтитри: SugoiFanSubs
Искате да разберете за съблазнителните ми умения
и сърцеразбиващото ми ежедневие? Настройте сърцето си с мен,
готиния, но скромен Кида Масаоми. Следващия път: "Грешно рекламиране"
Не пропускайте този веднъж на 300 години шанс!